Ema!
Ema! Aita mind.
Mis viga?
Ma ei näinud und, Walt. Ma ei kujutanud seda ette.
Ma kuulsin teda. Ma kuulsin teda. Ma kuulsin teda. Ma kuulsin Chrisi.
Ma kuulsin teda! - Ma saan aru.
Ei. Ma ei kujutanud seda ette, Walt.
Ei, ma kuulsin. Ta on... ta on...
Ma kuulsin teda! - Billie.
Wayne. Tervitused Fairbanksist
Jõudsin siia kaks päeva tagasi.
Päris raske oli peale saada Yukoni territooriumil,
Aga lõpuks jõudsin kohale.
Hankisin uue raamatu kohaliku taimestiku ja loomastiku kohta.
Valmistasin ette ja varusin kõik vajalikud kindlad asjad, et elada väljas maastikul mõned kuud.
Võib juhtuda, et ma päris pikka aega ei naase tagasi lõunasse.
Lihtsalt tahtsin sulle teada anda, et oled tore mees.
Enam kaugemale ma sind viia ei saa.
Olgu. Tänan teid.
Sa jätsid kogu oma kraami armatuurile. - Jäta omale.
Kuidas soovid.
Tänud veelkord.
Oota korraks.
Näe, võta need. Need hoiavad sul jalad kuivana.
Kui sa ellu jääd, helista mulle. Mu number on saabastes sees.
Aitäh.
Nüüd ma kõnnin.
Metsikusse loodusesse.
Hallo?
On siin keegi?
Vist mitte!
Kaks aastat kõnnib ta maa peal.
Ei telefoni, ei basseini, ei koduloomi,
ega sigarette.
Ülim vabadus.
Äärmuslane. Esteetlik reisija,
kelle kodu on Tee.
"Hei, kuula, vana mees. Ära psühhoanalüüsi mind, selge?
Jää vait. Ma viin su sinna, kuhu me läheme.
Kuhu sa lähed?
Ma ütlesin. Me ei lähe mitte kuhugi!"
Ning nüüd, peale kahte aastat uidates, saabub viimane, kõige suurem seiklus.
Viimne lahing, et tappa
väärisiksus sees
ja viia võiduka lõpuni vaimne revolutsioon.
Olles enam mitte mürgitatud tsivilisatsioonist, ta põgeneb,
ja kõnnib üksinda maa peal, et jääda...
kadunuks loodusesse.
Alexander Supertramp.
Mai, 1992.
Emory Ülikool, Atlanta, Ga. Kaks aastat enne "Maagilist" bussi...
...kõva töö ja mitmekordse abistamise eest meie ühiskonna jaoks selle aja jooksul,
me avaldame austust ja soovime teile kõigile
veel korra ühe korraliku aplausi saatel õnnitlusi.
Nina Lynn Lockwynn.
Vanessa Denise Lowery.
Christopher Johnson McCandless.
Regina Victoria McNabb.
Ma näen neid seismas nende kolledzhi peavärava ees.
Ma näen oma isa ookerkollase liivakivist kaare alt välja kõndimas,
punased tellised läigivad nagu verised kaldus plaadid tema pea taga.
Ma näen oma ema, käevangus mõned õhemad raamatud,
seismas väikestest tellistest tehtud tugisamba juures, kus sepistatud rauast väravad
on veel tema taga avatud, selle teravad tipud teevad mai õhu süngeks.
Nad on lõputunnistust saamas.
Nad on varsti abiellumas. Nad on lapsed. Nad on rumalad.
Ainult teades, et nad on süütud, nad ei teeks kunagi kellelegi liiga.
Ma tahaks nende juurde minna ja öelda, "Lõpetage, ärge tehke seda.
Tema on vale naine, tema on vale mees.
Te teete asju, mida te ei oskaks eales ette kujutadagi, et neid teete.
Te teete halba oma lastele.
Te saate kannatusi, millest te varem pole kuulnudki.
Te hakkate surra tahtma."
Ma tahaks sellel hilis-mai päiksepaistel nende juurde minna ja öelda.
Aga ma ei tee seda. Ma tahan elada.
Ma teen nendest mees ja nais pabernukud ja löön nad omavahel kokku
puusade kohalt nagu ränikivi laaste, nagu see lööks sädemeid nendest. Ma ütlen,
"Tee, mida sa tegema hakkad ja ma räägin sellest."
Seal nad ongi, Walt. Olgu?
Kes selle kirjutas?
Noh, oleks võinud olla kumbki meist, on ju?
Miks ta laseb Carinel oma autot juhtida?
Siin on palju toredaid luuletusi.
Ma pean tütrega rääkima sel teemal.
Istu maha.
Vabandage. Ma lähen oma pojale vastu.
Ta just lõpetas täna Emory kolledzhi.
Ma võtan. Ma võtan.
Chris, hei! Me ootasime ja ootasime.
Sa ehmatasid mind pool surnuks, kui hüppasid lavale niimoodi.
Hei, paps. - Õnnitlused, poeg.
See on suur samm. - Tänan sind, isa.
No nii.
Sa ei tohi autoga Georgias sõita.
Miks? Mul on ju luba.
Sellepärast, et see on seadusevastane esmaste lubadega...
sõita teise osariiki enda koduosariigist. Vaat sellepärast.
Ma ei teadnud seda. Arvasin, et kui olen seaduslik sõidukijuht, siis on okei...
No, jät...
Kas nad jäävad siia? - Ei.
Tundub, et kõik tähistavad täna.
Nad jäävad sinna baari, eks? - Täpselt.
Mu hinded on piisavalt head, ma arvan, et saada Harvardi kooli.
Chris, see on suurepärane.
See on suur asi.
Kui palju sul kolledzhi fondist järele jäi?
Täpselt $24 500.68.
Noh, see on küll täpselt.
Ma pidin täna hommikul pangas käima.
Su ema ja mina toetame hea meelega sind lisapanusega Harvardisse sissesaamiseks.
Just nii.
Ma pean selgeks tegema, mida ma teha tahan.
Mul on praegu siin palju asju pakkida ja organiseerida.
Su isa ja mina, me tahaksime sulle kingituse teha.
Me tahame, et sa sellest vanast kolast lahti saaksid.
Mis kolast?
Sellest.
Me tahame osta sulle uue auto. - Just nimelt.
Uue auto?
Miks ma peaks uut autot tahtma?
Datsun sõidab küll.
Kas te arvate, et ma tahan mingit uhket laeva?
Olete te mures, mida naabrid võivad arvata?
No, me ei ostakski sulle täiesti tutikat Cadillaci, Chris.
Me lihtsalt tahame sulle paremat uut autot, millega turvalisem sõita.
Ja sa ei või iial teada, millal see asi seal väljas võib sul õhku lennata.
Õhku lennata. Õhku lennata? Olete te hulluks läinud? See on väga viis auto.
Ma ei vaja uut autot. Ma ei taha uut autot.
Ma ei taha mitte midagi. - Olgu.
Need asjad, asjad, asjad, asjad. - Olgu.
Kõik peab olema keeruline. - Tänan.
Tänan sind. - Võibolla pole asi selles.
Võibolla tahab ta lihtsalt oma vana autot. See pole ju nii tähtis asi.
Tänan. Ma tõesti ei taha midagi.
Chris võrdles ennast ja teisi
väga karmilt oma moraalikoodeksi järgi.
Nägemist, Chris!
Ta riskimised oleks võinud lõppeda lakkamatu üksildase teekonnaga,
aga ta leidis kaaslase oma parimate raamatute hulgast.
Kirjanikelt nagu Tolstoy, Jack London ja Thoreau.
Ta võiks tsiteerida nende sõnu igas võimalikus olukorras,
ja tihti teebki seda.
Mul läks küll meelest küsida, millise tsitaadi oleks ta oma lõpu õhtusöögikõneks valinud,
aga ma arvan, et teaksin, kes oleksid ta lemmikuimad valikud.
Oli vältimatu, et Chris võib läbi murda.
Ja kui ta seda tegi, siis tegi seda talle omase piiramatu isiksusega.
Peatükk 1: MINU SÜND
"Ei tohiks olla maha salatud, et vabalt ringiliikumine on meil alati tuju tõstnud.
See on nagu ühendatud meie mõistuses põgenemisega
ajaloo, peale surumise, seaduste ja ärritavate obligatsioonide eest.
Täielik vabadus.
Ja tee on alati viidanud läände."
Ma vajan nime.
Juuni lõpupoole
saatis Emory meie vanematele kirja Chrisi lõpuhinnetest.
Peaaegu kõik "A"-d.
"A", apartheid Lõuna-Aafrika ühiskonnas.
"A-", tänapäeva Aafrika poliitika ja toidukriis Aafrikas.
Ja nii edasi läks. Tark poiss, mu vend.
Aga juuli lõpuks polnud me ikka temast midagi kuulnud
ning mu vanemad muutusid muutlikuks.
Chrisil pole kunagi telefoni olnud,
nii et nad otsustasid sõita Atlantasse ja teda üllatada.
Kui nad kohale jõudsid, oli korteril silt "Välja üürida"
ning juhataja ütles, et Chris olevat välja kolinud mai lõpus.
Oo, jaa. Ta lahkus juba kaks kuud tagasi.
Ja kui nad koju jõudsid,
pidin ma kõik Chrisile saadetud selle suve kirjad neile kätte andma,
mis tagastati ühekorraga.
Chris korraldas postkontoris asja nii, et nad hoiaks neid kuni 1. augustini,
et talle jääks rohkem aega.
Kas sa teadsid sellest midagi?
Ta ei öelnud midagi.
Ma mõistsin, mida ta oli teinud. Ta oli veetnud neli aastat,
et täita absurdset ja tüütut kohustust lõpetada kolledzh,
ja nüüd ta oli vabanenud sellest abstraktsionistlikust maailmast,
võlts turvalisusest, vanematest ja asjade kultusest,
nendest asjadest, mis lõikasid Chrisi ära tema tõelisest eksistentsist.
Hei!
Tere, mees. Mine teiselt poolt sisse. - Olgu, lahe.
Me poleks sind peaaegu märganudki su pöörase mütsi alt.
See küljeuks käib trikiga. No näed, hüppa peale.
See on Rainey.
Tere, Rainey. - Jah, ma olen Rainey.
Mina olen Jan. - Tere. Mina olen Alex.
Alex mütsiga.
Jah, ma tean. Sa ütlesid seda, mees. - Jah.
Nii et sa oled nüüd nahk.
Ma olen nahk?
Jah, nahkrändur. Nii nad kutsuvad neid, kes nii ringi kappavad, jala käivad.
Tehniliselt oleme meie siis kummrändurid.
Kuna meil on sõiduk.
Sa ei pea mind eemale lükkama. - Kuule, palun?
Jah, Alex oleks võinud samuti sõidukiga olla, aga ta otsustas põletada kogu oma raha.
Ja miks sa seda tegid?
Ma ei vaja raha. Muudab inimesed ettevaatlikuks.
No kuule. Veidi ju peab ettevaatlik olema.
Ma mõtlen, et see sinu raamat on lahe ja kõik,
aga sa ei saa olla sõltuv ainult juurtest ja marjadest.
Ma ei tea, kas tahakski olla sõltuv rohkemast kui sellest.
Kus on sinu ema ja isa?
Elavad kuskil oma valedes.
Sa näid nagu armastatud laps. Ole õiglane.
Õiglane?
Sa tead, mida ma mõtlen.
Ma parafraasin sulle Thoreau'd.
"Pigem selle armastuse, raha, usu,
kuulsuse, õigluse eest,
andke mulle tõde."
Nii kaua, kui Chris ja mina mäletame,
on olnud pidevad kaklused meie majas.
Vägivald, mille tunnistajateks me olime sunnitud olema. See oli päris reaalne.
Kuid samuti oli see nagu teater.
Meid määrati nii kohtunikuks ja kui süüalusteks.
Ja mul on sulle selline märk, selline kallis märk.
Isa oli omal ajal noor geenius,
ta võeti NASA-sse, Ameerika satelliit radari- süsteemi oluliste mõõdistuste tegemiseks.
Mis on siis meie vastupanu Vene Sputnikule.
Siis nad alustasid koos emaga nõustamisfirmaga,
kombineerides tema tõuse-üles-ja-minek leidlikkust
oma suurte teadmistega.
Sa vaata seda.
Aga päevast, mil firma teenis oma esimese miljoni,
tundus edu- ja rahaahnus neid ainult rohkem pimestavat.
Tänan sind väga, väga palju.
Ma mäletan esimest perekonna koosviibimist,
kus nad teatasid enda lahutamisplaanidest.
Nad panid meid valima, kellega me koos elada tahaksime.
Me nutsime silmad peast.
Lahutust ei tulnud kunagi,
aga lahingud ja koosolekud jäid kestma lõpuni.
Ei läinud väga kaua aega, kui Chris ja mina isoleerisime.
Me ütleks, "Laske käia.
Lahutage."
Oh, sa... Kui ma viskaks sind tuletikuga, siis saaks sooja ja õhtusöögi ühe korraga.
Kuhu Jan läheb?
Noh, mu sõber,
ega ka hipidel kõik alati korda lähe.
Sa oled ikka üks usin väike junn, oled ju?
Natuke.
Naljakas, et asjad juhtuvad just erilisel ajal.
Ma olen armastanud seda naist palju aastaid, vennas.
Aga tead, tal on oma lugu.
Me oleme seda värki arutanud, päris vaikselt.
Kui me sinuga eile kokku põrkasime,
oleme seda värki päris vaikselt arutanud,
ta räägib sellest. Saad aru, mis ma mõtlen?
Ma arvan, et saan. - Sa arvad mida?
Noh...
Mõned inimesed arvavad, et nad ei vääri armastust.
Nad kõnnivad vaikselt ära tühjadesse kohtadesse,
püüavad mineviku lüngakohti kinni siduda.
On sul alles põrgulik taiplikus. Jeesus!
Sa ei ole Jeesus, ega ju? - Vaata, kes räägib.
Kõnnid sa üle vee ja tood ta minu juurde tagasi, semu?
Ei. Ma kardan vett.
Olen alati kartnud.
Asi, millest ma pean mingi aeg üle saama? Seega, ma ujun,
kui sa tassid lõkkepuud tagasi platsi juurde.
Persse, jah. - Jah?
Loeme selle tassituks. - Olgu.
"Mere ainsad kingid on karmid puhangud,
ja aeg-ajalt võimalus tunda ennast tugevana.
Ma ei tea palju mere kohta,
aga ma tean seda, et nii see asi siin ongi.
Ja ma samuti tean, kui tähtis on elus
mitte tingimata olla tugev, vaid tunda ennast tugevana,
ennast proovile panna kasvõi korraks,
leida ennast korraks kõige higivanemast inimlikust tingimustest,
üksinda silmitsi seistes pimeda, tundmatu oluga,
kus keegi sind aidata ei saa, peale su enda käte ja oma pea."
Hästi suur laine tuleb!
Rainey, mul on külm!
Paneksid sa oma käed ümber minu?
Merevägi lammutas ja jättis selle maa-aluse baasi siin maha,
ja alles jäid ainult suured asutuste või müüride kandesõrestikud.
Mees, sa kaevaks selle kõik välja. - Sulle meeldiks see. Sulle meeldiks see.
Kui sa oleks ikka veel reisil. - Sulle see meeldiks.
Kaasreisijad.
Elavad odavat elu päikese all. Tehke järgi.
Tundub lahe.
Kui sa tuled, siis ma teen sulle korraliku mütsi.
Lubad? - Jumala nimel.
Oh, kallis. Kallis.
Lõpeta. Oota.
Ma kustutan tule ära.
Ma tänan teid, Jan ja Rainey!
Ta meenutab mulle... - Ma tean.
Peatükk 2: NOORUKIIGA
Sa oled tõesti hea. Sa oled nagu...
100 000 korda parem kui ükski teine õun, mis ma varem saanud olen.
Ma ei ole Supermees, ma olen Supertramp.
Sina oled Superõun.
Sa olen nii maitsev. Sa oled nii orgaaniline, nii naturaalne.
Sa oled mu silmatera.
Vara septembris said ema ja isa Annandale'i politseilt kõne...
teatega Chrisi maha jäetud autost,
mille tuvastas Arizona kiirtee patrull.
Üks haruldaste lillede otsijate grupp leidis selle kogemata kõrbest.
Sel polnud ühtegi märki, mis viitaks, et Chris sellele järgi tuleks.
Kuid seal ei olnud ühtegi vägivallamärki samuti.
Politsei arvas, et Chris jättis meelega auto maha,
mitte, et see oleks temalt ära võetud.
Algne turvatunne pöördus emal ja isal koheselt vastupidiseks,
kui taipasid, et Chris tegelikult tahabki, et teda ei leitaks.
"Maagiline Buss" - Kolmas nädal
Tugev.
Sa suudad teha kõike. Sa suudad minna, kuhu iganes.
Raha, võim on illusioon. See on sinu peas.
Sa oled siin.
Mina ja sina.
Üks, kaks. Ei, ei, ei.
Kaks,
kolm...
Kagu-Dakota 10. september, 1990 19 kuud enne bussi leidmist
Sa lähed liiga kiiresti, sa ei saa niikuinii kogu nisu endale.
Vaat nii, hoia sirgelt, hoia sirgelt, veel sirgemalt.
Näed sa enda kurssi? Natuke veel otse. Nüüd sa oled kombainijuht.
Oh, sa vaata seda vaadet!
Aga hoia oma silmad nisul. Pead olema kindel.
Siit saad sa vaadata, kui palju hetkel välja tuleb.
No, kuidas tunned? - Väga hästi.
Olgu, hoia sirgelt. Jumal õnnistagu sind.
Teeni natuke endale raha, mu sõber. Veidi hiljem näeme.
Olgu.
Wayne. Kuhu sa lähed?
Kevin, ma ju armastan sind. Ma tegin nalja. Tegin nalja. Lõpeta juba.
Ma tegin nalja. - Tegele oma asjadega, Wayne!
Miks sa nii vaenulikuks muutud? - Ma ei tea.
Mina ja sina oleme ühel poolel. Me oleme ühel poolel.
Mul on kopp ees sellest narrimisest. - Kevin, me oleme ühel poolel.
Las ma ka saan... Kui ma tahan tussi saada, siis las ma ka saan.
Tal on tõsi taga. - Mängime parem kaarte.
Kas me kaarte võime mängida? - No, mängime siis.
$2, $4, $6, pange kogu raha lauale.
Ma tahaks näha, kuidas kõik pankrotti lähevad.
Sa tahad mängida? - Ei.
Kevin, mis sul nädalaks on? - Mul on 260.
Me oleme 260-l.
Me jääme kindlasti 260-le, see on meie number.
Meil on 20 000 naela.
Meil on 20 000 naela, peame sellest vabanema.
Tee see kõik pärast lõunat ära, enne kui me kõige muuga tagasi tuleme.
Võime teha $500 varuga...
Mis sa arvad sellest kõigest?
Mulle meeldib see kõik.
Ma ei usu, et ta ära teeb.
On siin kuskil ligidal raamatukogu või -poodi,
kust ma saaks küttimise ja nülgimise kohta infot?
Kõik, mis puudutab küttimist või liha säilitamist,
suitsuta seda, mis iganes see ka poleks.
Räägi Keviniga sel teemal. Tema on õige mees.
Vabaõhumees, miks kogu see värk sind nii huvitab?
Ma lähen Alaskale.
Alaska Alaska? Või linn Alaska?
Sest neil on kauplused Alaskas.
Linnas Alaskas. Mitte Alaskal. Linnas Alaskas on neil kauplused.
Ei, mees. Alaska Alaska.
Ma olen kogu see tee seal kusagil väljas, kogu tee kuskil pärapõrgus.
Ainult mina ise.
Saad aru, ei mingit kella, ei kaarti, ei kirvest, mitte midagi. Mitte midagi.
Et olla seal kuskil. Et olla seal keset kusagit.
Saad aru, suured mäed, jõed, taevas, vaprus.
Olla seal keset seda, saad aru? Keset metsikut.
- Keset metsikut.
Jah. - Lihtsalt...
Mida sa teed seal?
Sa oled keset metsikut, mida me nüüd teeme?
Sa lihtsalt elad, mees.
Sa oled seal, sellel momendil, selles erilises kohas erilisel ajal.
Jah.
Kui ma tagasi tulen, siis saan seiklustest raamatu kirjutada.
Miks mitte?
Et välja saada sellest haigest ühiskonnast.
Ühiskond! - Ühiskond!
Ühiskond, mees! - Ühiskond!
Ühiskond! Ühiskond! - Ühiskond!
Ühiskond, saad aru! Ühiskond!
Tead, millest ma aru ei saa?
Ma ei saa aru, miks inimesed, miks iga kuradi inimene
on nii tihti teise vastu halb.
See ei jõua mulle kohale. Hukkamõistmine. Kontroll. Kõik see, terve skaala.
See kõik... - Millistest "inimestest" me räägime?
Sa tead, vanemad, silmakirjalikud,
poliitikud, türad.
See on viga.
On viga minna nii sügavale kogu sellesse asjasse.
Alex, sa oled kuradi noor kutt, kuradi noor kutt.
Aga ma kinnitan sulle.
Sa oled noor kutt! Ei saa zhongleerida vere ja tulega kogu aeg!
Sa peaksid lihtsalt... - Wayne, millest sa räägid?
Mida?
Ma räägin verest ja tulest.
Me räägime, kuidas zhongleerida vere ja tulega.
Kelleks sa ennast pead, et võid kellelegi nõu anda?
Kes ma olen, et võin nõu anda?
Jah. - Noh, on tore sinuga tuttavaks saada.
Minu nimi on hr Õnnelik. - Hr Õnnelik.
Ja hr Õnnelik annab vahest nõu.
Alex, palun. - Andesta.
Vahest on hr... Hr Õnnelik on alati õnnelik.
Aga kas tead, millal ta kõige õnnelikum on?
Ta pole alati õnnelik. - Millal ta õnnelik on?
Kas sa tõesti ütled seda mulle? No, ütle siis.
Ma ütlen.
Nii... - Istu maha, enne kui endale viga teed.
Üks asi, millel sa peaksid silma peal hoidma,
on see, mis juhtus 1940-ndate lõpus Roswellis.
Kui maksude arhiiviotsingust tuli välja, et
Chris oli andnud oma elusäästud heategevusele,
hakkasid ema ja isa asja tõsisemalt võtma.
Nad palkasid erauurija ja teatasid seaduseorganitele üleriigi,
et ta kindlalt kätte saada.
Ma arvan, et ta on kaugel seadusesilmadest.
Need on need tasuta satelliit-TV tehingud.
Sina oled see, kes sellest rääkis, Alex, mitte mina.
Sa vajad midagi. Milline relv sul on?
Ma arvatavasti võtan a.22. A.22 kaliibriga vintpüssi.
Olgu siis.
Kui sa saad oma saagi, siis aeg on kogu asja tuum.
Esimene asi on teha kindlaks,
et sa saad liha ilusti nülitult kätte.
Ja sul pole selleks palju aega. Sul on kõigest tund või kaks.
Sõltuvalt ilmast. Eriti siis, kui on palav ilm, jääb sul selleks vähem aega.
Kõigepealt tuleb teha kindlaks, et ei tekiks kärbseid liha peale.
Kui kärbsed hakkavad vastseid ja nende usse välja sittuma,
sellised vastikud roomajad, siis on hilja. Siis on hilja.
Saite mu kätte. Saite mu kätte.
Ma hoiatasin Wayne'i nendest väikestest mustadest karpidest.
Hr Westerberg, Scott Baker, FBI. Ma arvan, et te teate, miks me siin oleme.
Muljetavaldav.
Ega sa pahaks pane, kui tõmbaksid mul luku kinni? Aitäh!
Vabandust, poisid.
Me peame mõneks ajaks asja sulgema.
Alex, sa võid iga kell minu juurde tagasi tööle tulla.
Gili käes on teie palgatshekid. Ma ei tohiks kauaks ära olla.
Pea meeles, Alex, ei mingit Alaskat enne kevadet. Lõunasse, poiss. Mine lõunasse.
Aastal, kui Chris keskkooli lõpetas,
ostis ta kasutatud Datsuni ja sõitis sellega läbi maa.
Ta oli kogu suve kuskil ära.
Tule alla. Naabrid võivad näha, kullake.
Nii kui ma kuulsin, et ta on kodus, jooksin ma ta tuppa, et temaga rääkida.
Californias otsis ta üles vanad perekonna tuttavad.
Ta avastas meie vanemate lood, kuidas nad armusid ja abiellusid,
mis põhinesid valedel, maskeerides inetut tõde.
Kui nad kohtusid, oli isa juba abielus.
Ja isegi pärast Chrisi sündi
oli isa saanud poja oma esimese naise Marciaga,
kellega ta oli ikka veel ametlikult abielus.
See fakt tegi meid Chrisiga koheselt sohilasteks.
Isa ülbe uhkus tegi ta sobivalt märkamatuks valule, mis ta põhjustas.
Ja ema, oma häbis ja piinlikkuses noor armuke,
oli tema pettuste kaasosaline.
Kristalli haprus ei ole tema nõrkus, vaid uhkus.
Minu vanemad mõistsid, et peene kristalli eest tuli hoolt kanda
muidu võis see puruneda.
Aga kui tulla minu venna juurde, siis ei paistnud nad arusaavat või hoolivat.
et nende salajased teod
tekitasid hävitustöö, mis võis nad lahku viia.
Nende petturlik abielu ja meie isa teise poja mahasalgamine
oli Chrisile nagu igapäevane tõe mõrv.
Ta kogu elu oli muutus nagu jõgi, mis võtab ootamatult teise suuna
vastu omaenda voolu, äkitselt joostes ülesmäge.
Need ilmutused lõid Chrisi isiksuse keskkohta.
Nad tegid kogu tema lapsepõlvest nagu ilukirjanduse.
Chris ei öelnud neile kunagi, et ta teab
ja tegi vaikse tõotuse ka mulle.
Ma ei saa lubada nelja. Kes selle neljanda eest siis maksab?
Bryan ei saa lubada neljandat. On sel vahet?
Saan ma teid aidata?
Jah. Kui ma tahaks mööda jõge sõuda,
kust oleks kõige parem koht alustamiseks?
Oota korraks.
"Alustamiseks?" Kui suur on su oskuste tase?
Mitte eriti. - Midagi? On sul luba?
Luba? Luba milleks?
Sa ei tohi ilma loata mööda jõge sõuda.
Kui tahad, võid ennast kirja panna, et oskusi saada,
ja ma panen su ootenimekirja.
Mul on siin üks tüüp.
On olemas ootenimekiri, et sõuda mööda jõge?
Täpselt nii.
Jah... - Ja kui kaua ma ootama pean?
Oota korraks.
Vaata, asi on nii, ainult sina ja mina
või oleme mina, sina ja tibi.
Järgmine on saadaval 17. mai, 2003.
Tore. Tehtud. Meie kolmekesi siis.
Kaksteist aastat?
Mis asja? - Kaksteist aastat?
Et jõe peal sõita.
Ma helistan sulle tagasi.
Sa võid teha seda
või ühined kaubanduspraami reisidega koos ametliku giidiga.
Neil on mõned viimase minuti piletid,
aga see läheb sulle $2000 maksma.
Tänan teid väga.
Kiiver, mees!
Ma olen Supertramp!
"Kui me nõustume, et inimelu saab valitseda mingil põhjusel,
siis võimalused elu elada on blokeeritud."
Hallo!
Hallo.
Tule. Ühine meiega.
Meil on hot dogid.
Mina olen Mads. - Mads?
Mads. Tere. - Mads.
Alex. - Tere, Alex.
Hei. Mina olen Sonja.
Hei, Alex.
Me oleme Kopenhaagenist, ja sina oled pärit kärestikest.
Olen.
Sa oled hull! Sa oled hull, mees. - Mu jumal!
Sonja, tule ära ta juurest. Tule ära. Ta on hull! Näed, ta on hull.
Ma teen sulle hot dogi. Üks minut.
Ma armastan seda. Kas sa ka armastad?
Vaat see on loodus.
Kuhu sa siis lähed?
Ma pole veel otsustanudki. - Päriselt?
No, meile meeldib siin väga. Ja on tore sinuga kohtuda, mees.
Nii tore sinuga kohtuda.
Tead, me käisime Los Angeleses, ja siis me läksime Las Vegasesse.
Kas tõesti. Las Vegas on väga ilus. Universum on nii hea.
Universum on väga hea. - Tead, mida see tähendab?
Jah. - Kogu universum.
On üks koht. Ta mõtleb linna. Ta inglise keel pole just kiita.
Ja siis me tulime siia. Ma ei hooli sellest, et ta natuke loll on, ta meeldib mulle.
Tead, siit saab tegelikult Mehhikoni täiesti välja sõita.
Jah? - Jah.
Sa võta oma kajakk ja pane siit seda jõgepidi alla
kuni Hoover tammini, seal võid ringi seilata,
ja siis sealt paned teist jõgepidi kuni lõpuni Mehhikoni!
Tõesti? - Jah.
Eluga, eluga!
Ta on nii aeglane vahest.
Siin on kaart. - Aga ta meeldib mulle.
Siin. Hooveri tamm. - Olgu.
Umbes 330 km, ma arvan.
Miilides? - Jah, miilides, kuskil 200 miili.
200 miili. - 200 miili. Oh sa poiss.
Huvitav, kas ma suudaksin sõuda
kogu selle tee kuni California laheni.
Jaa, jaa, jaa, suudad küll. Tead, ma tulen sinuga kaasa.
Ma tulen sinuga. Jätame Sonja siia ja lähme koos kajakiga.
Ei, ei. Me lähme hoopis kogu tee Mehhikosse.
Tead ju, sest iga mehe südames on üks mehhiklanna.
Pagan.
Ma pean minema, kutid. Mul on kahju, aga pean minema.
Mis värk on? - Miks?
Jõepatrull on mul kannul. Ma ei tohiks tegelikult siin olla.
Peab olema mingi luba,
mingi valitsuse värk peab olema ja ma ei hankinud seda endale.
Kui korravalvureid või kedagi näete,
siis öelge, et te ei näinud mind, eks?
Olgu.
Ja veelkord, mul on väga, väga kahju, mees. Ma soovin, et saaksin jääda.
Kõike head, mees.
Tsau. - Oli tore kohtuda.
Nägemist, Alex. - Ma sooviks... ma sooviks, et saaksin jääda.
Tervita minu poolt Mehhikot.
Tsau, Alex!
Paari kuu pärast hakkavad jõulud,
ja viimane uudis oli meil tema auto leidmisest.
Ma ärkasin mõned päevad tagasi üles ja esimest korda häiris see mind,
et mitte ainult ema ja isa polnud Chrisist midagi kuulnud.
Kallis?
See olen mina. Anna andeks. Kõik, mis juhtus, on minu süü.
Anna mulle teine võimalus.
Palun anna. Ole nüüd. Tee seda mulle.
Palun. Mul saab kohe viimane sent otsa,
ja mul ei ole rohkem, kas sa kiirustaksid?
Palun nüüd, ära katkesta kõnet ära.
Hei, siin on üks sent.
Tänan.
Sain just sendi, mis kukkus taevast,
nii et ma olen mingi aeg veel olemas.
Ma sain sendi... Ei, ei, ei, ei, ei!
Huvitav, miks ta ei ole püüdnud helistada, lootes, et mina võin vastata.
Ta võiks kõne katkestada, kui see poleks mina.
Miks ta ei saada kirja, näiteks läbi mõne sõbra?
See tegi veidi haiget,
aga ma ütlesin endale, et see on hea.
Ta teadis, et ma armastan teda küllalt, et lasta mul teadmatuses kannatada.
Ja see aitas mul meeles hoida, et selle taga oli rohkemat kui ülestõus,
rohkemat kui viha, mis teda juhtis.
Chris on alati olnud sõidus, on alati olnud seikleja.
Kui ta oli 4-aastane,
jalutas ta kodust 6 kvartali kaugusesse kella kolme paiku hommikul.
Ta leiti naabrimaja köögist
tooli pealt, tuhlates nende kommisahtlis.
Mis iganes sahtlit ta ka praegu ei avaks, on see kindlasti midagi väga magusat.
Wayne, ei tahaks mõelda elumehest, nagu sina, puuris.
Rännata on liiga kerge kogu selle raha eest, mis sa mulle maksid.
Elu oli palju põnevam, kui mul polnud pennigi.
Ma otsustasin, et elan niimoodi veel mõne aja.
Vabadus ja lihtne ilu on lihtsalt liiga hea, et mööda lasta...
Cortezi meri 2. detsember, 1990
Sa elasid 36 päeva koopas? - Just nii.
Ja kuidas sa üleüldse Mehhikosse said?
Läbi Morelose tammi paisusilma.
Jõgi voolab sealt päris kiiresti läbi, mis?
Jah. Muutub niisutuspõldude kanaliteks, tänu meie põhjas asuvatele tammidele.
Jätsin siis kajaki kõrbesse porti ja hääletasin Golfosse.
Aga peale paari nädalat tuli liivatorm ja puhus mu kajaki minema.
Kõndisin siis tagasi põhja. Siin ma olen
Sa ei saa ületada piiri ilma isikuttõendava dokumendita.
Kas said aru? - Just nii.
Olen küllalt liiva söönud, et mind tagasi linna saata.
Olgu, istu siin. Ma tulen tagasi.
Mõned küsiksid, "Miks praegu tegutseda? Miks mitte oodata?"
Vastus on lihtne. Maailm ei saa enam kauem oodata.
Tere, kas teil kella on?
Kella? - Kella?
Jah.
Olgu.
Mõlemalt poolt.
Mul ei ole enam neid aluseid, küsi teistelt semudelt.
Järgmine. - Tere.
Kas te oskate öelda, kuidas ID-kaarti saada?
Kas te kaotasite isikuttõendava dokumendi? - Jah.
Sünnitunnistust ka ei ole? Midagi?
Valus.
Olgu. Siis te saate selle läbi ARK-i.
Sinna te saate minna hommikul. Lähim koht on Montebello,
ning me aitame teid bussipiletitega.
Nii et tule tagasi, kui oled sellega valmis.
Olgu. - Mis teie nimi on?
Alexander Supertramp. - Kuidas palun?
Alexander Supertramp. - Supertramp. Päriselt?
Jah.
Olgu, otsin sulle midagi, Supertramp. Mul on sulle midagi.
Palun väga. - Tänan teid.
Olgu.
Üks asi veel. - Jah.
Kas teil on mulle voodikohta? Ma vabandan...
Oh, ei. Muidugi meil on voodi sulle. Pane enda nimi siia kirja.
Täida see ära ja ma annan sulle koha. Praegu meil ei ole...
Mis toimub seal taga? - Kõik korras. Minu viga.
No, kuule. Aita mind. - No nii. Tänan, proua.
Supertramp?
Te teate, kuidas asi käib.
Liiguta!
Tänan, aga ma siiski ei vaja seda voodit.
Juba lahkutegi? Supertramp!
Peatükk 3: MEHEIGA
Näita oma nägu. Ma ei unusta mitte kunagi ühtki nägu.
Kui ma sinu oma veelkord näen, ei arreteeri ma sind, vaid tapan su.
See on neetud raudtee,
ja me teeme ükskõik mida, et sinusuguseid jäneseid
meie töörahu rikkumistest eemal hoida. - Just nii.
Isikukaarti on?
Ei, härra. - Muidugi pole.
Viimane kord, mu sõber.
Kõik korras.
Tubli kutsu!
Vaat sellest ma räägingi. Lõpuks ometi!
Maagiline Buss - 7. nädal
Tänan väga.
Chris saatis mulle kolledzhi ajal kirju.
Nendest võis järeldada, et ahastus ning ta probleemid ema, isaga jätkusid.
Ta ütles, et ma olen ainuke inimene maailmas,
kes suudab mõista, mis tal öelda on.
Kelle raha eest sa ostad neid kuradima kingitusi?
Ma töötan. Ainuke põhjus, miks ma ei räägi on see, et
sa jooksed ringi ja teeskled nagu sa ei flirdiks kellegagi.
Ma loon uusi kontakte parema ärieesmärgi nimel!
Sa ei hooli üldse, mida mina teen!
Ma ei taha sinuga enam rääkidagi!
Ära kõnni mu juurest ära, naine!
Lapsed! Vaadake, mis teie isa minuga teeb!
Issand jumal, vaadake, milleks teie ema mind sunnib!
Käi kuradile! Ma vihkan sind!
Ei tule mingisugust pidu. Ma tühistan jõulud sellel aastal.
Tühistad jõulud? Kes sa selline oled? Jumal?
Just nimelt! Ma olen jumal!
Tead, sa ei ole jumal. Sa ei saa jõule tühistada.
See on rumalus!
Üksinda.
Keset loodust.
Me oleme 10-nega maas!
Alex, ma ei tahaks su vastu halb olla. Sa teed head tööd.
Ma tahaks sind hoida ja me kõik aitame sul saada Alaskale,
aga sa pead sokke kandma hakkama.
Aasta möödumine Chrisi kadunuks jäämisest,
vanemate ärritatus, nende meeleheitlikus,
süütunne, on tekitanud neis tohutut valu.
Ja valu tundus neid rohkem kokku viivat.
Isegi nende näod on muutunud.
Ta veenab ennast, et see on Chris,
et see on ta poeg, kui ta möödub juhuslikust.
Ja mul on hirm selle ema üle.
Instinkt annab teada kaotuse üüratusest
ja selle pöördumatusest, mis ainult koguvad hoogu.
Ma hakkasin mõtlema, kas mõistan kõike seda, mida Chris on öelnud,
aga mulle meenud, et need ei ole vanemad, kellega ta üles kasvas,
et inimesed heldivad tänu refleksidele, mis tulevad kaotustest.
Siiski, kõik, mida Chris tahab öelda, saab ära öeldud.
Ja ma usun temasse, et kõik mida ta teeb, saab ära tehtud.
See on meie elu.
Suur jahiloom. Väga suur jahiloom.
Olemas.
Kurat!
Kaduge minema!
"Hei, isa, kas tohib ma süütan seekord grilli, palun, isa?"
"Noh, poeg, sa võid tuua süütevedelikku."
"No kuule, isa. Palun, isa, palun?"
"Noh, miks mitte, Walt? See tundub hea mõte...
Jää vait, Carine! Jää vait, Carine!
Ei, Billie. Ma ütlesin sulle ükskord. Ära pane mind ennast kordama. Olgu?
Olgu?
Kuuled või? Kuuled või, naine?
Kuuled või, naine?
Vabandust. Vabandust, Walt. Anna andeks."
Raisk!
Ei! Ei! Kurat võtaks!
Kurat võtaks! Vittu!
"Võis selgelt tajuda inimloomusele võõrandunud jõudude kohalolekut.
See on ainult paganluse, mitte usu tõekspidamiste koht,
mis kuulub inimloomadele, kellel on see loomuses
ja kohanenumatele loomadele kui meie."
Peatükk 4: PEREKOND
Sunni.
Hei, Sunni! Tule siia, kullake.
Ei. Ei!
18. detsember, 1991 Neli kuud enne bussi leidmist
Praegu olen ma ainult Alaskale keskendunud.
Jah. - Alaskale.
No nii. Selline oli Pöörane Cain!
Ja nüüd meie Slab City enda Tracy T!
Tervist. Mina olen Tracy.
Tracy!
Jack London on kuningas.
Kuule, jääd sa meiega pikemalt?
Noh, ma ootan eelmisest töökohast tshekki,
et minna Salton Citysse peale jõule.
Ma pean mõtlema, kuidas valmistuda ette Alaskaks.
Kui päike loojub, siis ma hakkan pihta oma toonusttõstva rutiiniga.
Nii kui tshekk tuleb, lähen otsin
mõned suured vanad mäed, kus iga päev kevadeni ronida saab.
Ma vaatan, kui kaugele saan rahaga minna.
Mul ikka veel palju asju, mida kokku hankida enne kevadet.
Nii et ma võin võtta teise töö või vabalt ka välja tulla.
Pagan, me leiame sulle tegevust nendeks päevadeks, mis sa siin punkris veedad.
Ma ei võta ühtegi penni sinu käest, Rainey.
Päris tõsiselt tore oli teie kahega kohtuda.
Tundub, et teil läheb päris hästi.
Meil läheb hästi. - Jah?
Meil läheb tõesti hästi.
Rääkides sinust, sa ei arva,
et võiksid ennast tutvustada meie väiksele Joni Mitchellile seal?
Ma...
Tsau. - Tsau.
Sa müüd neid raamatuid?
Müün. Müüme.
Ta müüs.
Mulle meeldib lugeda.
Tõesti? - Jah.
See on tore.
Ma kuulsin sind eile lugu mängimas.
Ma olen kohutav. - Sa ei ole kohutav. Sa laulad armsalt.
Tänan.
Ma mõtlesin, et jalutan Päästemäele.
Tahad ka tulla? - Olgu.
Tere. - Tere. Alex.
Ma tahaks teile näidata natukene seda kohta. Olen siin olnud juba alates '84-ndast aastast.
Paljud turistid käivad siin
ja vaatavad seda autoust seal üleval. Neile väga meeldib see.
Ja mina naelutan kõik leitud autode uksed sinna üles kinni.
Kust sa telefoniposti said?
Paljud inimesed siin orus vist armastavad mind väga.
Kõik nüüd terves maailmas lihtsalt armastavad mind.
Ja ma tahan neid kõiki tagasi armastada.
See'p see ongi. Ma olen sellest nii elevil.
Sa siis tõesti usud armastusse.
Jah. Igatahes.
Kui see on armulugu, mis kõigutab kõiki terves maailmas.
Armastusejumal tõesti armastab meid palju.
Kas see vastab sellele?
Jah. - Tore.
Mulle tõesti meeldib siin. Selle koha vabadus on lihtsalt nii ilus.
Ma ei koliks isegi 10 miljoni eest, kui ma just ei peaks.
Nii et mina olen siin kõrbes rahul, elan seal, kus mulle meeldib elada.
Ja ma arvan, et hea läheb veelgi paremaks. Ja arvan, et need suured tsisternid seal
olid mereväebaasi kanalisatsioonid II Maailmasõja ajal.
Kui te tahate, võite enda käed siia sisse panna.
Ja ma teen ise ka seda, lihtsalt lõbuks.
Sa teed päris hästi.
Sa võid oma käed minu särgi sisse pühkida, kui tahad.
See teeb mind näljaseks.
Ma olin Tracyst kõigest paar aastat vanem, kui rasedaks jäin.
Jah.
Ja me arvasime koos mehega, et oleme üks rahu maa peal
ja lapsed ja armastus ja igavesti kokkujäämine,
see ei tulnud sedapidi päris hästi välja.
Ta jättis mind.
Nii et...
Igatahes, mida iganes,
aga ma lõpetasin Reno kasvatamisega üksinda. Minu poisi nimi on Reno.
Siis ma kohtasin Rainey.
See oli armas. See oli tõesti hea mõneks ajaks. See lihtsalt...
Saad aru, Reno oli selleks ajaks juba teismeline,
ja ta oli just suureks meheks saamas.
Ja ma pole temast kaks aastat midagi kuulnud.
Ma isegi ei tea, kus ta on.
Ma loodan, et sa kohtud veel temaga.
Kas su vanemad teavad, kus sa oled?
Kuulge, tüübid? Õhtusöök on valmis, kui näljas olete.
Jah, me oleme. Oleme küll.
Kõik on korras.
Kas sa tahad tulla ja süüa?
Või istume siin. Sest ma võin sinuga siin terve öö istuda.
Lähme. Lähme.
Tulge nüüd. Läheb külmaks.
Vaata seda. Tawdry? Denise, see tundub sinu ala olevat.
See vaene tüdruk on juba valmis aiaposti otsa hüppama.
Ja siin oled sina, kuradima Jack LaLanne munk.
Nii et Jan rääkis sulle Renost? - Jah.
Lapsed võivad olla päris karmid, kui see puudutab nende vanemaid.
Oled plaaninud omasid vaatama minna?
Mul on ainult üks plaan, Rainey.
See on Alaska?
Alaska.
Hallo?
Häid jõule. - Tule siia.
Mu vanemad läksid linna.
Ei.
Jah. Nad läksid mu vanaemale helistama.
Ei, ma mõtlen, et me ei saa seda teha.
Miks mitte?
Kui vana sa oled?
Kaheksateist.
Seitseteist.
Mis aastal sa sündisid?
Olen 16.
Tahad midagi koos teha?
Sa võid saata kirja sellele aadressile Lõuna-Dakotasse.
Ma ei tea, millal selle kätte saan, aga ma saan selle.
Sa oled päris võluv.
Jah? - Jah.
Ja pea meeles,
kui sa tahad midagi enda elus, siruta välja ja võta sest kinni.
Hoia ennast, poisu. - Sina ka.
Aastavahetuse plaanid? - Me mõtleme selle peale.
Võta oma seljakott ja hakka juba minema, olgu?
Ma ei suuda praegu kallistada.
Kuule.
Nägemiseni!
Poolteist aastat on möödunud sellest, mida isa nimetab "Peatatud animatsiooniks".
Raskus Chrisi kadumisest on mind kogu jõust koormama hakanud.
Maagiline Buss 9. nädal
"Olen palju läbi elanud,
ja arvan, et nüüd olen leidnud, mis on õnne jaoks vajalik.
Vaikne eraldatud elu maal,
kus on võimalus olla kasulik inimestele, kellele on tore head teha,
kellel pole harjumuspärane see, et seda peabki neile tegema.
Ja töö, millega võib luua midagi kasulikku.
Siis muu. Loodus, raamatud, muusika,
armastus naabruskonnale.
Selline on minu ettekujutus õnnelikkusest.
Ja siis, kõige tipuks, sulle kaaslane,
ja võibolla lapsed.
Mida saab inimese süda veel ihaldada?"
Viimane peatükk: ELUTARKUSE SAAMINE
Kus su laager on?
Pärast seda "Oh-Mu-Jumal Kuumallikat".
Ma olen siin kuus aastat elanud,
aga pole kunagi kuulnud sellest kohast siinkandis.
Näita mulle, kuidas sinna saab. - Jah.
Ron Franz. - Alex.
Alex? Kust pärit, Alex?
Lääne-Virginiast. - Olgu, Alex Lääne-Virginiast.
Oh-Mu-Jumal Kuumallikas Anza Borrego kõrb 12. jaanuar, 1992
Noh, see juba on midagi siinkandis.
Kas sa...
Kas sa ei muretse nende uimasti suitsetajate ja nudistide pärast seal all?
Ei, nad hoiavad endid üsna kokku.
Sa paistad täiesti terane noormees. On mul õigus?
Ma arvan, et mul on pea täitsa õiges kohas.
Seda ma mõtlengi.
Kui kaua sa siin oled olnud?
Mõned nädalad. - Ja enne seda?
Paljudes kohtades. Liigun pidevalt ringi.
Kui vana sa oled? - 23.
23 aastat vana!
Poeg, kas sa ei arva, et peaksid haridust omandama?
Leidma tööd? Ja tegema midagi selles elus?
Vaadake, hr Franz,
ma leian, et karjäärid on 20. sajandi leiutis, ja ma ei taha seda.
Te ei pea minu pärast muretsema. Mul on kolledzhi haridus.
Ma ei ole abivajaja. Ma elan niiviisi enda valikul.
Tolmus? - Jah, tolmus.
Kus su perekond on? - Mul ei ole seda enam.
Sellest on kahju.
Hr Franz, ma näitan teile midagi.
Tulge.
Läheb liiga järsuks. Liiga kõrge minu jaoks, poiss.
Olgu,
kuid isegi poole maapealt on see paras vaatepilt, mis?
Tipust on isegi näha kogu teekonda Saltoni mereni.
Sa näed Saltoni merd sealt tipust?
Just nii.
Heldene aeg.
Sa ei taha minna üles? - Ei. Ma ei tegele selliste asjadega.
Ma veetsin enamus aja armees.
Uusaasta õhtu, 1957, olin saadetud Okinawasse.
Mu naine ja poeg olid siin Ühendriikides parasjagu autoga sõitmas,
ja üks tüüp, kes oli parajalt joogine, lasi otse neile kümnesse.
Tappis nad mõlemad.
Nüüd mõtled, et ainuke asi, mis ma siin ilmas teeksin,
on pudel viskit.
Kuid sel ajal tundus see tõesti ainukese lahendusena.
Ja ma tegin seda kõvasti!
Aga mingi aeg taipasin,
et ma ei tee oma naist ega poega terveks neid pudelisse leinates.
Siis võtsin ennast kokku ja lõpetasin joomise,
enda jõul.
Nii et alates sellest see siin ongi mina.
Kas te kunagi reisite, hr Franz?
Ei, ma pole saanud eriti kaugele minna oma nahast.
Ma tegelen palju nahagraveeringuga. Mul on väike töökoda väljas garaazhis.
Koos selle ja pensioniga läheb mul päris hästi.
Aga igakord, kui ma mõtlen kuhugi reisile minna,
jään ma tellimustega nii maha, et ei saa sellega isegi arvestada.
Kui me lõpetame söömise, sooviksin näha sinu töökoda.
Tõesti? - Oo jaa.
Ma lootsingi, et sa seda ütled.
Nii uskumatu, kui sepistatav see on. - Jah, on.
Kui nahk on märg, siis sa saad...
See on nagu või. - Jah.
Uskumatu. Ja siis see kõvastub ja jääbki nii.
Korralik laks puuvasaraga. Löö sisse. Kolaki.
Ma läksin Lõuna-Dakotasse. Ma töötasin terasviljaliftis
sellisele kutile nagu Wayne. Ta oli tõesti tore vend.
Siis lasin mööda Colorado jõge
kuni Grand Canyonini välja ning panin kärestikes,
mis oli siiamaani kõige õudustäratavam tegu üldse.
Ja ma võtsin kursi Coloradot pidi Mehhikoni, Golfoni, kus kinni jäin.
Päästemägi. Varemed.
Milleks see "N" seal on?
Põhi.
Alaska?
Poeg, mille kuradi eest sa küll jooksed?
Tead, ma võin sinult seda sama küsida!
Ainult, et ma tean juba vastust!
Tead, tõesti?
Tean, hr Franz! Sa pead pöörduma tagasi maailma juurde!
Tule välja sellest oma üksikust kodust ja töökojast.
Võta uuesti ette oma teed! Tõsiselt.
Sa elad veel pikalt, Ron!
Sa peaksid tegema radikaalse muudatuse enda elusstiilis!
Kas tead, inimese vaimne tuum areneb välja uutest kogemustest.
Ja seal sa oled, kangekaelne vanamees, istud enda tagumikul.
Istun oma tagumikul? - Jah.
Ma näitan sulle tagumikul istumist!
"Kangekaelne vanamees."
Ma näitan sulle!
Tule siis. Tule!
Istun enda tagumikul?
Tule, vanamees. Tule turnima.
Istun enda tagumikul.
Tule nüüd!
Sul läheb hästi!
Ära peatu. Ära peatu, Ron! - Jah!
Kas keegi näeb seda? Jumal, kas sa vaatad seda praegu?
Kõik korras? - Sa väike kõlupea!
Ma hakkan sinust puudust tundma.
Mina sinust ka, Ron. Aga sa eksid, kui arvad,
et elurõõm tuleb ainult inimestevahelistest suhetest.
Jumalad lõid selle kõik meie ümber. See on kõiges.
See on kõiges, mida saab kogeda.
Inimesed lihtsalt peavad muutma viisi, kuidas nad nendele asjadele vaatavad.
Jah, panen selle mälupanka kirja.
Ei, tõesti.
Ma panen.
Ma tahan sulle midagi öelda.
Tükkidest ja juppidest, mis ma kokku panen,
sa rääkisid mulle enda perekonnast, oma emast ja isast.
Ja ma tean, et sul on omad probleemid ka kirikuga.
Aga on olemas mingisugune suurem asi, mida me kõik väärtustame,
ja tundub, et sa ei pane pahaks seda jumalaks kutsuda.
Aga kui sa andestad,
sa armastad.
Ja kui sa armastad,
näitab jumal valgust su peale.
Püha pask. - Ma rääkisin sulle sellest keelekasutusest.
Ma ütlesin sulle!
Kus kõik loomad nüüd raisk on? Ma olen näljane!
Ma olen kuradi näljane! Ma olen kuradi näljane!
"Mingiks ajaks avastas ta uuesti oma elu mõtte.
Ta oli siin Maal selleks, et aru saada ürgse võluvuse mõttest
ja kutsuda igat asja selle õige nime järgi."
"Õige nime järgi."
Mis see on? Mis asi see on?
See on Viburnum edule. Lodjapuu.
Hedysarum alpinum.
Hedysarum alpinum on magusristik. Magusristik.
Epilobium angustifolium. Põdrakanep.
Metsik magusristik. Mitte söödav. Alpi magusristik. Söödav.
Mürgine.
Sümptomid allaneelamisel...
halvatus, seedimis- häired ja iiveldus.
Mitteravimisel tekitab nälgimist ja surma.
Persse kõik. Persse kõik!
Elasin üle!
Aga elu kõige nõrgemas seisundis.
Olen sõna otseses mõttes metsas lõksus.
Tere.
Mis sa üleval teed? On 3:30 varahommikul.
Kuulsin, kui sa umbes pool tundi tagasi diivanilt üles tõusid.
Oli selline imelik tunne, et sind hommikusöögiks enam siin pole.
Ma sõidutan sind 100 miili kuhugi sellisesse kohta, kust sa saad rongile,
lennukile või hääletada, et mitte kinni jääda siia kõrbesse.
Ma viiks sind kogu tee Alaskale, kui mul poleks kella kaheksast missat.
Ron, sa ei pea seda tegema. - Ma tahan seda teha.
Aitan sul alustada selle rännu asjaga.
Minu suurel... - Ma tean.
Sinu suurel Alaska seiklusel.
Näe. Siin on matsheete.
Kokkupandav kalapüügiõng, mõned teised nipet-näpet asjad sinu jaoks.
Ron... - Lihtsalt võta.
Ma panen riidesse ja kohtun sinuga autos.
No nii, mu sõber.
Jah.
Mul on üks mõte.
Tead, mu ema oli ainuke laps
ja nii oli ka mu isa,
ja mina olin nende ainuke laps,
nii et kui ma läinud olen, siis olen ma viimane.
Mu perekonnal oleks lõpp.
Mis sa kostad, kui ma su adopteeriksin?
Ma võin olla su vanaisa.
Ron,
võime me sellest rääkida siis, kui ma Alaskalt tagasi tulen?
Oled sa nõus?
Jah, jah. Me võime seda teha. Jah.
Olgu, Ron.
Tänan sind.
Kuidas tema hääl praegu kõlaks?
Mida ta praegu ütleks?
...üheksa, kümme.
Ma taipasin, et sõnadel minu mõtetes on üha vähem ja vähem tähendust.
Chris kirjutas endast loo,
ja see pidi olema Chris, kes sellest jutustaks.
Õnn...
...on tõeline...
...siis...
...kui jagatud.
"Et kutsuda igat asja selle õige nime järgi.
Selle õige nime järgi."
Mis siis oleks, kui ma oleksin naeratanud
ja jooksnud teie kätesse?
Näeksite te siis,
mida ma näen nüüd?
Kaks nädalat peale Chrisi surma, leidsid põdrakütid tema keha bussist. (See portree leiti ilmutamata tema kaamerast)
19. septembril, 1992 lendas Carine McCandless venna põrmuga Alaskalt idaranniku sadamasse. Carine kandis ta lennukisse seljakotis.